16.5.2017/Esko Kiuru
KEVÄÄN 2017 KUNNOSTUS- JA TALKOOMATKA VUOKSENRANTAAN 5-7.5
Sysmästä ja Helsingistä aamuvarhaisella perjantaina 5.5 lähteneet vuoksenrantalaisten ja  antrealaisten bussit kohtasivat toisensa Vaalimaalla. Aamukahvien jälkeen todettiin, että vuoksenrantalaisten bussissa oli 24 talkoolaista kaikkine työkaluineen. Antrealaisia oli puolet enemmän. Rajamuodollisuudet sujuivat hyvin ja tällä kertaa melko nopeastikin. Ja ilmakin suosi: ei satanut eikä ollut liian kuuma. Myöhään se kevät tänä vuonna näytti olevan Venäjänkin puolella. Onneksi lumet olivat poissa.
VIIPURI, TORKKELI, ESPILÄ, PUNAISENLÄHTEEN TORI
Seuran puheenjohtaja Päivi Virolainen tuttuun tapaansa antoi viimeiset ohjeet ja ohjelman yksityiskohdat matkalle. Molemmat yöt majoituttiin Viipurissa tuttuun Vyborg-hotelliin, entiseen Knut Posseen, Karjala-lehden entiseen taloon. Se sijaitsee aivan Torkkelin puiston (nykyisin Lenin puisto) keskivaiheilla. Jokakeväiseen venäläiseen tapaan myös Viipuri oli juuri siivottu ja koristeltu talven jäljeltä. Ei nyt suinkaan ottaakseen meidät vastaan, vaan juhliakseen parin päivän kuluttua vietettävää valtakunnallista "Voiton päivää". Näissä merkeissä kaupunkia koristivat suuret, värikkäät julisteet ja valokuvat Viipurin "vapautuksesta"  20.6.1944. (Mutta me olimme jo poissa kaupungista kun paikalliset tätä juhlivat 9.5!)
Viipuriin tutustumisajelu suoritettiin Seija Halmeen opastuksella. Tuloiltana syötiin yhteinen ateria antrealaisten kanssa upouudessa Espilässä, Torkkelin puistossa. Tyylikkäästi ja hyvin se oli rakennettu vanhan Espilän paikalle ilmeisesti vanhojen piirustusten mukaisesti.  Hieman ruokatarjoilu viipyili, mutta näin kai se on aina kun 70 henkeä erikoisruokavalioineen mihin tahansa ravintolaan tulee. Illan päätteksi matkalla mukana ollut 120-vuotiaan Viipurin Lauluveikkojen edustaja Sakari Someroja lauloi ja laulatti meitä tutuilla viipurilaislauluilla: "Sellane ol Viipuri". Kiitos siitä.
VUOKSENRANTA, KANKAALAN KIRKKO, NOIMÄKI
Lauantaiaamuna aikaisin -perinteinen vuoksenrantalaistapa-, mutta kuitenkin tuhdilla aamiaisella ruokittuna, talkooporukka oli täsmällisesti bussissa. Pelätty sadekin näytti pysyvän poissa. Edellisillan Suomen (voitokas) jääkiekko-ottelukaan ei ollut verottanut edes joukkomme nuorisoa. Ja mikä parasta, Antrean jälkeinen soratie oli suhteellisen hyvässä kunnossa. Ilmeisesti kevät on ollut kuiva eikä vettä ole riittänyt tien kuoppien täyttämiseen.  Uuden rautatien valmistuminen Vuoksenranta-Antrea -osuudelle myös selvästi on vähentänyt rasitusta vanhalle tielle. Liikennettä rataosuudella emme vielä havainneet.  (Sama koski myöhemmin paljolti myös Kankaalan kirkon ja Kaskiselän välistä tieosuutta, joka normaalisti on täynnä vesikuoppia. Nyt vain yksi puu oli kaatunut tien poikki ja taitava venäläiskuljettajamme busseineen alitti sen työntäen liikkeessä puun auton katolle! Ja ohi päästiin mennen tullen!)
Sokkalan jälkeen Seija Halme ja allekirjoittanut  kertoilimme Murkinamäen ja Korpilahden tarinoita. Taas kerran todettiin, että entistä vaikeampaa on paikallistaa ennen niin suurta ja virkeää kylää taloineen, kauppoineen ja myllyineen yms. Nyt kuitenkin helpotti se, että kasvu ei ollut vielä alkanut ja peittänyt kivijalkoja alleen. Mukana olleet kyläläiset täydensivät paikantamista. Seijan puoliso Mikko puolestaan oli tehnyt ison työn kootessaan kansiot Vuoksenrantaa koskevista SA-kuvista, ml. Museoviraston kuvat. Näitä tutkittiin ja tunnistettiin niistä tuttuja taloja ja paikkoja. Vuoksenrannan Kankaalan kirkolle saavuttuamme jalkauduimme nopeasti ja vaihdoimme suomalaisbussin  venäläiseen "maastobussiin" talkootyökaluin. Ruposen Vilhon jätimme mittailemaan Kankaalan kirkon tornin portaita joskus myöhemmin tapahtuvaa korjausta varten.  Matkalla koitettiin paikallistaa entisiä paikkoja, mutta vuosi vuodelta se näyttää olevan vaikeampaa.
Sopu antoi sijaa täydessä bussissa ja parin pysähdyksen jälkeen suuri osa ryhmästä jäi kunnostamaan ja siivoamaan Noimäen kirkonpaikkaa. Leiposten hautausmaalle lähti pieni "iskuryhmä" siivoamaan.  Päivin Hannu-puolison mukanaan tuoma lehtipuhallin vauhditti kevätsiivousta oleellisesti. Noimäen heinäkuussa 1944 tuhoutuneen kirkon toinen portinpylväskin saatiin pystyyn toisen "iskuryhmän" ponnistelujen jälkeen. Toivottavasti molemmat pylväät pysyvät  nyt pystyssä.
UUDET RAKENNELMAT
Visulahden ja Taljalan väliselle tieosuudelle oli talven aikana ilmestynyt kymmenkunta uutta, kestopuusta tehtyjä uusia, hyvin viimeisteltyjä  metsästystorneja. Ilmeisesti Vuoksenrannan riistakanta on nyt niin hyvä, että näihin on kannattanut investoida. Ehkäpä Pikkuvuoksen metsästysmajoille saadaan joitain uusia arvovieraita metsästykseen. Eikä näiden tarvitse montaa metriä astua tieltä sivuun passiin päästäkseen.
SUVIVIRSI, KARJALAISTEN LAULU JA KUKAT
Noimäen siivouksen urakka lopetettiin perinteisesti suvivirteen ja sen jälkeen venäläisbussi kävi vielä kääntymässä Kaskiselässä lähellä Vuosalmen rajaa ns. Ollilan tienhaarassa (tie Mairetunsalmelle). V. 1996 julkaistusta "Karjala-sua ikävoin, vuoksenrantalaisten muistojen kirjasta" poimitut muutamat kertomukset antoivat paikallisväriä entisestä elämästä.  Kesäkukat molemmille kirkoille jätettiin yöpakkasten vuoksi Vuoksenrannan kukka- ja kasteluvastaavan Otsinan Galinan istutettavaksi myöhemmin.
Paluumatkalla Kankaalan kirkolle tarkkasilmäisimmät paikansivat sini- ja valkovuokkomerien keskellä keltavuokkopaikat, joista myöhemmin haettiin taimet. Kirkolla tehtiin ripeästi ympäristön siivous ja raivaus. Sisältä kirkko myös puhdistettiin talven lehdistä. Oli ilo havaita, että mitään isompia vaurioita ei talven aikana ollut syntynyt. Antrean graniittilouhimosta oli nyt saatu sankarimuistomerkin puuttuvat laatat. Ne laitettiin paikalleen.  Kirkosta katsottuna hautausmaan vasenta puolta alettiin myös raivata pienemmistä puista ja puuntaimista vapaaksi. Tällä tavalla osaltaan pyritään osoittamaan, että hautausmaan päälle ei tultaisi  enempiä rakennuksia pystyttämään. Tavoite voisi olla samantapainen siisti  "puisto" kuin hautausmaan oikeakin puoli.
Grillimakkaralounaan ja kahvien jälkeen talkooryhmä iltapäivän lopulla tyytyväisenä nousi bussiin. "Karjalaisten laululla" sankarihaudalla jätettiin tälläkin kertaa hyvästit Vuoksenrannalle.
MARKOVILLA JA VUODEN TALKOOLAINEN
 Muutama "eksynyt" antrealainen poimittiin bussiin matkalta ja perinteinen käynti "Antrean osuuskaupassa" kirkolla salli ensikertaisillekin nähdä paikalliskaupan toimintaa. Paluumatkalla Viipuriin Helena Kosonen  kertoi erittäin mielenkiintoisen historian Markovillan tilasta Viipurin porteilla. Kertomus perustui Helvi Jääskeläisen kirjaan 1800-luvun Viipurista. Markovillan upseeri- , aliupseeri- ja taistelukoulusta itsenäisyyden alussa 20- ja 30-luvuilla monikin on kuullut, mutta nimen alkuperä on vähemmän tuttu. Illalla hajaannuttiin täyttämään keväisen Viipurin ravintoloita - ja tietenkin Kauppahalliin ja muualle tekemään "pakolliset" ostokset, pellavat ja muut (mm valkoinen hunaja näytti olevan jotain uutta kaikille.)
Sunnuntaiaamuna kiireisimmät ennättivät vielä kauppahalliin ennen Karusellin kautta tapahtuvaa Suomeen lähtöä. Paluumatkalla  palkittiin vuoksenrantalaisten Vuoden 2017 Talkoolainen: Yrjö Sokka Sintolan kylästä, joka 90 ikävuodesta huolimatta osallistui täyspainoisesti talkoisiin, mm. sankarimuistomerkin puuttuvien kivien asentamiseen.
Nopeasti sujuneiden rajamuodollisuuksien jälkeen talkoolaiset jakautuivat taas Sysmään ja Helsinkiin meneviin busseihin. Perille kotiin  päästiin itsekukin hyvissä ajoin sunnuntai-iltapäivän lopulla. Ilmat suosivat matkaa. Seura oli hyvää. Aikainen ajankohta ilman kevään täyttä vehreyttä salli laajemmat näkymät kuin täyskesän aikana.